- Почувства ли това? - Да.
Това?
Не, Сам, защото ти не ме докосна.
Моето предложение е, че се занимаваме с усещане на фантом.
Как си обясняваш факта, че снощи си мръднах пръста на крака? Не много, но го мръднах.
Покажи ми.
Лоуган, гръбначния нерв е засегнат, той не се оправя сам.
Никога.
Казвам ти, това не е нещо, което си измислям.
Погледнах кръвните резултати от последната ти вечер.
И намерих нещо...
ами, неестествено.
Имаш много бързо кръвообращение.
- Как така бързо кръвообращение? - Имаш неидентифицирани стволови клетки.
Такива като на зародиш. Те могат да се превърнат в различен вид в тялото.
Обикновено ние ги виждаме за първи път няколко седмици след зачатието, но поради някакви причини...
кръвта ти се свързва с тях.
Може би тези клетки възстановяват това, което е било унищожено.
Не мога да спекулирам с нещо, което не мога да разбера.
- Да, но не е ли възможно... - Всичко е възможно.
Не ти казвам... не ти казвам да не се надяваш.
Но като твой доктор имам отговорността да ти кажа тези факти.
Ще се махна от този инвалиден стол, Сам.
И аз се надявам на това. Междувременно ще правим повече тестове.
Ще видим за какво става въпрос.
Оу! Само моят доктор ми казва, че си измислям, че ме боли.
Той е докторът. Мислиш, че греши?
Може да е откраднал дипломата си по медицина. Знам, че греши.
Ти направи това, Макс, когато ми преля кръв.
Ускорената Мантикорска кръв- това е обяснението.
Ние сме устроени бързо да се възстановяваме от раните си. Имаме повече стволови клетки.
Това вярвам, че е оправило засегнатия нерв и е спряло атрофията на крака ми.
Всичко това е от едно преливане на кръв.
- И ти ли си мислиш това, което и аз? - Аз съм куц.
Готов съм.
Открих свободата в службата.
Ти служи добре.
Без милост.
Момичето. Намерете я...
Той оцеля само 6 месеца.
Той знаеше риска, когато си сложи имплантанта. Ние всички знаехме.
Ти каза поне година.
Казах, че трябва да се плати за година, но дали ще оцелееш толкова дълго или не.
Виж, ако искаш да живееш, трябва да намериш момичето от Мантикор.
Дадохме ти нейното ДНК и ти можеш да търпиш имплантанта в продължение на години,
да направиш своите контакти и да се пенсионираш богат човек.
Те имат част от номера на нейния пейджър. Работят върху останалата част.
- Какво се бавят толкова? - Паметта е била загубена, когато е бил повреден.
Единственият начин да възстановят данните, е да направят цялостно сканиране,
така че да възстановят четящия дисплей. Това отнема време.
Намерим ли веднъж номера, ще можем да проследим човека, който й се е обадил последно.
Установим ли този човек, ще го оставим да ни отведе при момичето от Мантикор.
И този път... тя няма да се измъкне.
Какво става, братко?
Добро утро, сестричке. Скечи, братко.
- Добре ли си? - Добре съм, благодаря.
Забрави да сложиш вода в bong? Звучиш ми странно.
Опитвам се да говоря по-ясно.
Какво не е наред по начина, по който говориш, когато не звучиш смешно?
Жена ми каза, че е доста трудно за повечето хора...
много хора... да ме разберат.
Кой не те разбира, с изключение на Нормал, който е идиот.
Много хора, повечето хора.
- Жена ми. - Джам Пони.
Недей да губиш своето настроение, защото глупаците нямат уши да чуят.
Ще бъде много тъжен ден за Вавилон, когато започнеш да звучиш като бръснат в костюм.
Колко пъти трябва да ви казвам, че това е място за работа, а не за твоите приятелски услуги.
- Това означава ли, че ме търсят? - Да. Бъди кратка.
Да? Аз съм.
Бърза поръчка, 1298 "Шапел."
Сериозно?
Разбира се, че се интересувам.
Днес? Разбира се.
Да, благодаря.
В този тъмен свят това звучи като добра новина.
Помните ли г-н Сивапатасундрам, когото мислехме, че сме уволнили?
- Това е нашият най-хубав час. - Да.
Видях надписа "търся помощ" и попълних една бланка, за всеки случай.
Това бяха те. Те искат да започна работа следобед.
Имаш работа? Истинска работа?
Ще трябва ли да си събличаш дрехите?
Ще работя в телемаркетинга Ще правя застраховки.
- За? - Смърт и осакатяване.
Докато има нещастие по света, може това да е полезно за някой.
- Така мисля и аз. - Трябва да вървиш.
Да и когато започнеш работа,
може да използваш влиянието си, за да ни измъкнеш от тази дупка.
Имате думата на Оригиналната Синди.
Хайде! Това не е склад за човешка плът! Хайде! Обратно на работа!
- Нормал. - Какво?
Има нещо, което исках да ти кажа от деня, в който постъпих на работа. Напускам.
- Така ли? - Мислех си го в продължение на 12 секунди
и реших - най-доброто за мен е да се махна от тук.
Добре, аз съм толкова удовлетворен.
Един неучтив, устат мошеник по малко. Вратата е в тази посока.
Хайде, обратно на работа!
Тъкмо се научаваш на неща, които ти трябват. До скоро.
Трябва да си почистя шкафчето,
бомбата вкъщи... и да се облека за успеха.
Ще се видим ли в "Краш" довечера? Може да ни кажеш как е минал първият ти ден.
Довиждане.
Готов съм.
- Разбираш риска, който поемаш, нали? - Ще се пробвам.
Знаеш какво да правиш.
Сега си един от нас.
Нашите хора имат останалите числа от номера на момичето.
Последното обаждане е получила от този адрес.
Синди?
- Къде е момичето, което живее тук? - Току що я изпуснахте.
Знаеш ли къде отиде?
- Кажи ми. - Каза, че започва нова работа.
Вашингтонски застраховки, така си мисля.
Работила ли си като застраховател преди?
Честно казано, не. Но спомняш ли си в училище, когато играехме?
- Моля? - Нали знаеш да нанасяш обиди?
Все едно, че "твоят дъх е толкова лош, че хората затварят слушалката, когато те чуят. "
Надарена съм с много лоши езикови умения.
Децата ми плащаха, за да правя това, което те не можеха.
Така че можеш да кажеш, че съм продавала застраховки против катастрофалния провал на езика.
Може би по-добре е да се запознаеш с това.
Това е нашата ценова листа.
Нашият управител, г-н Петрик, обича да се придържаме към документа.
Няма проблем, захарче.
Това е списъка с облагите на нашата фирма.
Запомни го, за да можеш да отговаряш на въпросите на клиентите.
Добре.
Добре, трябва да отида до банката за г-н Патрик.
Когато се върна, ще ти кажа някои номера, за да можеш да започнеш да звъниш. OK?
- OK. - OK.
"Някога запитвали ли сте се какво може да стане ако вие или вашият подчинен
останете нетрудоспособни поради инцидент? Добре, не се притеснявайте вече. "
Не!
Леко. Леко.
Леко.
Скъпи, прибрах се!
Господи, дай ми белезниците, бързо! Не, чакай! Дай на мен.
- Остави я! - Хей, спокойно!
Мислиш ли, че можеш да ни обрулиш, Уолтър? Помисли отново.
Макс. Макс, пусни го!
Не е това, което изглежда.
Уолтър, скъпи, защо не си обуеш панталоните?
- Кажи ми, че това не се случва. - Случва се.
Случвало се е и с малко късмет ще продължава да се случва.
Това е човекът, който ни брулеше веднъж месечно с 600 долара.
- Той е променен. Той е различен човек. - Как?!
Преди няколко седмици се срещнахме в Dunkin' Donuts.
Той се извини за начина, по който ни е взел парите.
Започнахме да си говорим и аз започнах да разбирам, че е повече от това, което съм си мислила.
- Той е сладък, мил и забавен. И женен, доколкото си спомням.
Именно затова поддържам тази платоническа връзка, докато неговата жена не го остави, заради някакво дете на скейтборд.
Горкичкият.
Макс, луда съм по него.
Но аз си мислех, че нещата с г- н Мултиплайс са наистина сериозни.
Макс, Уолтър е господин Мултиплайс.
- Седмият етаж е чист и обезопасен. - Разбрах.
Ще се видим по-късно, бисквитке.
Това момиче е перла.
Може ли да говоря с Каролин Берисфорд? Аз съм от Вашингтонските застраховки.
Имаме невероятна оферта днес.
...сигурно е, че ще бъдете подсигурена след някакво произшествие...
Имате право на сумата от 50, 000 долара обезщетение,
ако загубите двете си очи, двата си крака и двете ръце,
освен ако можете да си сложите изкуствени протези.
25, 000 долара, ако загубите око или крак,
или двете си очи и ръка.
Ако подпишете сега може да спечелите оферта, която няма да ви коства ръка или крак.
Няколко въпроса? Разбира се. Какво искате да знаете?
Моля?
Колко ще струва, ако загубите вашето какво?
С какво съм облечена?! Откачалка!
Свързахте се с номера, който сте набрали.
Хей, Лоуган. Вдигни телефона. Аз съм. Обаждам се, за да чуя как си.
Отивам до "Краш", за да се видя с мои приятели. Мислех си, че може да дойдеш и ти.
Но ти вероятно си навън, за да спасяваш света. Или може би си на боулинг.
Както и да е, надявам се, че си добре.
Обади ми се.
Тя се занимаваше с оня, развращавайки се с белезници.
Ако нямаш нищо против. Опитвам се да забравя това.
Оригиналната Синди може да разбере силата на добре изгладената униформа.
Имах приятелка, която е 100% морски пехотинец.
По дяволите, тя изглеждаше добре в синя униформа. Точно в десятката!
Той е два пъти по-голям от нея.
Оригиналната Синди може да разбере съблазняването на по-големите.
Имах приятелка, чиято дъщеря беше по-голяма от мен. Тя също беше добре.
- Това доведе до усложнения... - Би ли престанала?
Всичко това, което казвам е, че трябва да направиш какво ли не, за да си построиш живота.
Това ченге пренесе мебелите на Кендра, кои сме ние, та да го съдим.
Хората около мен постоянно се променят.
Кендра се занимава с човека, с който аз се карам,
ти се махаш от Джам Пони и Лоуган... не знам
Какво? Притесняваш се за твоето време, скъпа?
Не. Просто...
възможностите се увеличават.
- И той не е човекът, за който съм притеснена. - Да не се чука с някоя друга?
Не, всичко е наред.
Просто всичко е... различно.
Много се притесняваш за неща, които не са значими.
- Знаеш ли от какво имаш нужда? - Халба бира.
Четеш ми мислите.
- Колко изтъргува днес? - Нищо.
Кръгла нула, нищо.
Искаш да кажеш, че си работила цял ден без някакво възнаграждение?
- Добре ли си? - Моят брат просто има криза на самоличността.
Въпреки това целта на тази работа е да изпълняваш разпореждaния.
- Следвах всички документи. - И няма продажби?
Никой не клъвна. Даже промених начина си на говорене.
Това е проблемът. Не си била себе си.
Не знам. Sister girl want the scrilla, peeps gotta feel what she's puttin' down.
Следващите са от мен..
Ти...
Но защо? Защо мен?
Помагаш ни да живеем.
Знаеш ли защо те преследват?
Улично задръстване. Избягах им в трафика.
Така и трябва, защото си биологичен синтез.
Моят гост е Мантикор,
съдейки от възрастта ти и Х5.
Един от дванадесетте избягали.
Как така знаеш толкова много за нас?
Имах достатъчно време да изуча всички добри конспираторки теории.
Защо след като ме заши, тези хора са след мен?
Казано им е от техния шеф,
че твоят генетичен код може да продължи техния живот.
Говори се, че искат да създадат ново поколение войници,
които да понасят имплантанта по-дълго.
Предполагам, че те искат теб, за да могат да вземат твоето биологично яйце.
Не е ли достатъчно трудно да си жена?
Те искат да бъда майка на цяла армия от тези хора.
В такова поколение, в което ще имат идеалния войник.
И няма да е нужно да вербуват от техните затворници.
Червените ли са виновни?
Прясно мъртво месо.
Бих заменил смъртна присъда, за да бъда един от тези войници.
Прилича ми на част от екзекуция, докато имплантанта не ги убие.
Защо не го махнат, преди да ги е убило?
Имплантантът премахва неутралните пътища,
така че те не могат да оцелеят без интерфейс.
В края на краищата как да се бия с тези хора?
Измененията на Мантикор са внушителни,
но в пряк двубой нямат равен боец в Червените Серии.
Разбра ли?
- Изгубил си имплантанта?! - Изгубихме човека. Втори човек.
Имаш ли представа колко струва това?
- Чу ли ме? Човекът е мъртъв. - Повече от твоите ще умрат, ако не намериш момичето!
И даже да успеем как ще разберем, че не е твърде късно за нас?
Може би предпочиташ да се превърнеш в мъртво месо.
Разбирам, щеше да си мъртъв от смъртоносна инжекция, преди осем месеца, нали?
Защо просто не продължиш и не ме убиеш? Това е нещо, което харесваш. Ти наистина си добър в това.
Но ти няма да посмееш, защото това ще бъде самоубийство.
Тази, която следите, води до момичето от Мантикор. Тя знае ли, че сте по петите й?
- Не. - Добре.
Следователно, тя може още да ни е от полза.
Здравейте? Това ли е г-н Рохелио Рикелме?
Някога запитвали ли сте се какво ще стане, ако останете нетрудоспособни, поради инцидент?
Не, не, не затваряйте!
Не затваряйте телефона!
Знам, че си доста зает, захарче, но нека продължим.
Загубваш ръка или крак и Вашингтонските застраховки ти плащат 20 бона,
на това, което е останало от теб, което е по-добре от нищо, нали?
Това не е ли детето ти, което плаче?
Как се казва?
И какво ще правят малкият Рохелио и неговата майка, ако ти умреш?
Няма татко, няма кинти.
Освен ако не ми се довериш и не подсигуриш бъдеще на детето си.
Защото Оригиналната Синди ще се погрижи за теб както фондация, справяща се с това.
Какво мога да направя за вас, момичета?
Това е въпросът. Как са разбрали, че си в "Краш?"
- Не знам. - Това е проблемът.
Малка злополука.
Как се чувстваш?
- OK. - Помогна ли преливането? Някаква промяна?
Ако имаше не мислиш ли, че ти ще си първата, която ще научи?
- Оригиналната Синди е. Мога ли да използвам телефона ти? - Разбира се.
- Вашингтонски застраховки. - Как върви в обетованата земя?
Знаеш, знаеш. Аз просто си говоря и хората ми дават парите си.
Слушай, открива се нов клуб довечера и отивам да се срещна с моята любов.
Мини оттук и ме вземи и ще отидем да пийнем.
Тази вечер не става.
Но трябва да дойдеш да видиш моя нов приятел Карлито.
- Карлито? - Свестен пич е.
И също така има брат.
- Какво реши? Ще дойдеш ли да ме вземеш? - Да, ще мога.
Идвам.
- Тръгвам. Трябва да закарам Оригиналната Синди в тях. - Внимавай!
Какво правиш?
Имам среща с няколко Червени и трябва да бъда изцяло това, което съм.
Не искаш да направиш това.
Може да те убие.
Нямам избор.
Това е като зареждане на вече зареден двигател.
Ако Червените умират за месеци, то Макс може да умре за няколко часа.
Как можем да обезвредим това нещо?
Чрез късо съединение.
- С какво? - Моят дефибрилатор ще свърши работа.
Искаш да изпържим главата на Макс с 5000 волта?
Колкото по-скоро, толкова по-добре.
Защо се бави толкова? Трябваше вече да е тук.
Не знам. Момичето ме разбра добре.
Предупредила си я по някакъв начин.
Сега тя е в очакване.
А ти си мъртва.
Как изглеждам в червено?
Хайде.
Давайте!
Само това ли можеш?
- Искам имплантанта обратно. - Мислех си, че съм ви по-ценна жива.
Беше. Но сега с имплантанта ти вече си мъртва.
- Не бъди толкова сигурна. - Трансгенетичните не са бронирани.
Добре, че твоите момчета никога не разбраха истината.
Това ме накара да не им помагам. Нужна съм ви само за размножаване.
Нямаше начин да пощадя живота им.
Нямаше никаква надежда за тях. Те чуха това, което искаха да чуят.
Те се биха смело. Умряха за теб.
- Бяха престъпници. Измета на земята. - Е и какво просто излишък?
Трябва да очакваш загуби.
Макс! Давай!
Без... Без милост.
Макс...
- В съзнание ли е? - Не.
Провери очите й. Виждаш ли кръв?
Да.
- По дяволите. - Тя се тресе.
Няма време. Ако не убиеш този имплантант,
той ще унищожи нервната й система.
Вземи чантата от моя стол. Жълта пластмасова чанта. Взе ми я.
Намери входната точка. Намираща се на тила й.
OK, видях я.
Трябва да направиш директен контакт с имплантанта.
- Трябва да го срежеш. - Да го среж?! Да не се шегуваш?
Направи го, сега!
Да, разбрах.
Номера на индикатора?
- Написано е 300. - OK, хванах му края.
Каза, че му е хванал края.
Трябва да оставим ножа, за да го
използваме като проводник за тези накрайници.
Един на челото й, а другия на врата й.
Това е гадно.
OK. Направи го!
Пази се!
Лоуган, какво става?
Тя добре ли е?
Гърчовете й спряха.
Диша нормално.
Как е главоболието?
Не е зле, имайки предвид това зловещо метално нищожество, забито там.
Шрапнел от минали битки. И аз имам.
- Къде е моето момиче? - В кухнята.
Добре е.
Би трябвало да се превърна в Мантикор преди някой да се нарани.
- Да, точно така. - Лоуган, за малко не убих най - добрия си приятел.
Какво ще й кажеш?
- Истината. - Разумно ли е?
Може би не.
Но след днес тя го заслужава.
- Кажи нещо. - Какво трябва да кажа?
Моята приятелка току що ми каза, че тя дори не е човек.
В по-голямата си част съм човек.
Мислех да ти го кажа милиони пъти, но...
Страхувах се.
Какво, нямаше ми доверие?
Когато с теб се сближихме...
беше неочаквано и тази част от моя живот,
в която не трябваше да се крия и бия
или нещо друго, освен...
да се опитвам да живея и да се забавлявам с моята приятелка.
Никога не съм имала.
Приятел.
Страхувах се, че ако ти кажа всичко ще се промени.
И щеше да ме погледнеш така, както ме гледаш сега.
Сякаш съм някаква откачалка. Ти дори не забеляза.
По дяволите.
През цялото време не съм знаела.
Това ще промени ли нещата?
Без съмнение.
Има някои неща, върху които Оригиналната Синди трябва да помисли.
Можеше да умреш като си сложи това нещо в главата.
Но ти го направи, за да ме спасиш.
Ти си моя приятелка.
Завинаги.
Няма значение.
Дай да видя този баркод.
Захарче, много е яко.
Бърза поръчка, 46 "Юклид."
46 "Юклид" е отложен. Искаха по-малък.
О, добре. Ще я върнем на подателя.
Я, я, я. Някой, който е закъснял с два часа за работа,
изглежда, че сте били на малко мръсно дамско порти. Господи, виж си очите!
Какво си пила? Бензин?!
Имах спешна, любителско мозъчна операция за премахването на микрочип,
преди да бъда унищожена от
нервно - химично претоварване.
Това е една голяма шега за теб, нали?
Ако още веднъж закъснееш, госпожичке, ще бъдеш уволнена.
- Вземи си капки за очи. - Какво ще кажеш да я оставиш на мира?
Може би не се чувства добре.
Поемането на петролни продукти ще ти причини и на теб това.
Пресичаш чужда територия.
Чуй ме преди да се обадиш на полицията. Искам си работата обратно.
И ще ме имаш.
Не става ли винаги така, че не знаеш какво ще стане, докато не стане?
Какво стана с по-зелените пасища? Какво стана с големия жребец, който яздеше?
Може би Оригиналната Синди
се нуждае от урок.
Виж "възможностите не растат по дърветата."
Или може би не си богинята, за която се мислиш.
Имах нужда да обмисля доста неща.
Неща, които мислех, че знам.
И какво? Да падна на колене и да се моля?
Наистина мразя да видя някой да се продава по този начин.
Може много до се говори за враговете,
които познаваш.
Мога да те разбера, ако не си ми фен.
Но ако ми дадеш друга възможност, няма да те предам.
Добре.
Но ще си под постоянно наблюдение. Разбра ли?
Оригиналната Синди ще свикне с това.
Ела, ела.
Щастлив съм, че си отново тук.
Помни, че в сърцето ти винаги има сила, която да преодолее всяка буря.
Не разбрах нито дума, но такава съм си.
Щастлив е да те види отново. Аз също.
Защото сега не се чувствам толкова неадекватно да бъда на това място.
Имам изненада за теб.
Затвори очи.
Нов карбуратор? Това е, нали?
- Не. - Хм. Цветя?
Бижута?
- Откога носиш бижута? - Харесва ми идеята.
Не са бижута. Не надничай!
Не надничам.
Това е някакво чудо.
Ти си чудо.
Ти направи това.
Ти ми върна живота.
Благодарение на умниците от Мантикор.
Бях забравила колко си висок.
Винаги има утре.
Да. Утре.
- Трябва да я караш по-полека. - Не искам. Искам да е бързо.
- Така ли? - Да.
Добре, в такъв случай...
има нещо, което искам да направя от първия път, когато те видях.
Мисля, че ще си съгласен.
Сменяй!
Да, винаги ще има утре.
Има много неща, Лоуган, с които не съм се сблъсквала преди.
И имам чувството, че в бъдеще ще трябва.
Смешно е, от какво се страхуваше.
Bulgarian Subtitles: bgarmy and angelfire